Rip and sync by G5iscH
MORD PÅ ORIENTEKSPRESSEN
Klagemuren i Jerusalem, 1934
Han sa nøyaktig fire minutter.
Non.
Fort.
To perfekte egg denne gangen?
Mon ami, encore?
Kanskje.
Jeg klandrer høna.
Hvorfor legger de egg av forskjellig størrelse?
Ikke din skyld, mon ami. Dette er to helt fine egg.
Mr. Poirot...
Jeg har tre religioner på krigsstien.
Skal De utføre et av miraklene Deres, er tiden inne nå.
Ta eggene. Allons-y!
Poirot!
Beklager at...
Det er ikke...
Det er ubalansen i...
Akkurat.
Det er bedre.
Unnskyld meg. La ham passere.
Kall frem de anklagede.
Rabbien,
presten
og imamen.
Som den gamle vitsen.
Rabbien, presten og imamen.
Mais non.
Unnskyld, jeg er belgisk.
Da begynner vi.
I Den hellige gravs kirke oveross
møttes disse tre representantene under oppsyn
av politisjefen for å diskutere en delt timeplan for bruk av markedet.
En time etter dette anspente møtet
viser det seg at en uvurderlig relikvie er stjålet.
Det sies at én av disse tre mennene har stjålet den.
Politiet finner ingen bevis.
Jeg fant ett.
På denne omhyggelig velpleide veggen til en freske,
én enkelt sprekk fra en ufin klatring
med en tykksålet sko eller kanskje en støvel.
Så mine damer og herrer, vi må spørre oss
hvem som drar nytte av forbrytelsen.
Våre tre hellige menn lever asketisk.
De er fattige og har tynnsålede sko.
Plutselige rikdommer ville vært
for påfallende til å nytes. De har ingenting å vinne.
På dette tidspunktet trenger vi en bevæpnet vakt ved sørporten.
Tusen takk.
Nei, den eneste
som drar nytte av tyveriet og uroen det skaper,
er han som sitter på kontoret jeg ransaket i morges,
mens jeg ventet, må jeg si, i stor skuffelse på frokosten min.
Vanskeligheter med egg. Dere trenger ikke å vite mer.
En mann som betales sjenerøst for å holde orden i Jerusalem.
Jeg mener selvsagt politisjefen.
En mann som ikke ønsker å miste en godt betaltjobb
når det diskuteres selvstyre blant de lokale,
en som bruker støvler, og som jeg tror nå angrer på
at han ba om mitt råd i denne saken.
Hvordan våger De å anklage meg!
Betjent,
ransaket De kontoret slikjeg ba om?
Ja, sir.
Og fant De det jeg sa De ville finne?
Ja, sir. Akkurat som De sa.
Merci.
Stopp!
De må levere det, kaptein. Det må gjøres i morgen tidlig.
Skal bli, sir.
Bagasjen er om bord, sir.
Jeg vant retten til å eskortere Dem til båten Deres.
Så til Stambul? Reiser De rett tilbake til London?
Jeg er sliten, og har fortjent litt ferie.
Jeg vil se på malerier og ha altfor god tid.
De stirrer. Slutter det?
Det er bare det...
Hvordan visste De at det var ham? Bare fra en liten sprekk i veggen?
Jeg har den fordelen
atjeg bare kan se verden slik den bør være.
Og når den ikke er det, stikker lyten seg ut
som nesen midt i fjeset.
Det gjør livet uholdbart.
Men det er nyttig for å oppdage forbrytelser.
Men det er som De ser inn i hjertene deres og gjennomskuer deres sanne natur.
Og uansett hva folk sier, finnes rett og galt.
Det er ingenting imellom.
Vi må skille lag her.
Jeg skal eskortere Dem til fergen.
Au revoir, mon capitaine. Vi må aldri møtes igjen.
Kan De rette på slipset? Bare litt, er De snill.
Ja. - Det er perfekt.
Siste passasjerer!
Beklager.
Det er snart i orden.
Men blir det i orden i tide?
Vi jobber!
Jeg har en forbindelse i Stambul. Avgang i morgen klokken syv.
En svært syk pasient venter på meg i London.
Jeg er lege.
Lege.
Jeg er lege.
Jeg roper til dere på engelsk, og nå gjørjeg det høyere og saktere.
Så dumt. Tilgi meg.
Kan jeg hjelpe? La meg hjelpe til.
Jeg kjenner den barten.
Fra avisene. De er detektiv Herkules Poirot?
Hercule Poirot. Jeg dreper ikke løver. Mademoiselle.
Mary Debenham. Jeg glemmer navn, men aldri et ansikt.
I hvert fall ikke Deres.
Kommer De fra Bagdad?
Det er sant. Ingen detaljer unnslipper ham.
Billetten Deres.
Kan jeg også spørre om De likte Dem ijobben
som guvernante?
Krittmerkene på ermet og geografiboken.
Guvernante eller kartograf. Jeg tok en sjanse.
Jeg begynner alltid med geografi,
og pisker på til de kan alt om verden.
De kan kanskje bli fortapt i livet,
men jeg skal sørge for at de iallfall vet hvor de er.
Lenkene våre er frie. Akkurat i tide.
Jeg føler meg så fri her på vannet.
Skulle ønske jeg kunne nyte det.
Vi burde vært ute av dette, Mary. -lkke nå.
Når alt er over.
Når det er gjort.
Da kan ingenting gjøre oss noe.
Ferien min begynner her.
Jeg kan se byens sjel i disse enkle brødene.
Verden insisterer på ødeleggelse, men her
bakes bestilte mesterverker hverdag.
Monsieur Poirot!
Mohammed!
Mohammed, min venn,
De er en kunstner.
Min venn!
Beklager.
Kom hit.
Glem oss, vi ser etter sted hvor vi kan ha en privat krangel.
Det tar cirka 20 minutter
før vi begge blir enige, elleri hvert fall jeg.
Monsieur Bouc!
Poirot! På kjøkkenet!
Denne mannen snuser selvsagt opp et perfekt bakverk raskere enn han tar
en smykketyv.
Mon ami!
Jeg er ikke i politiet lenger. Jeg kan ikke hjelpe Dem i en knipe.
Dette er min kjære gamle venn, den aktede
Poirot, som jeg kjente før aktelsen. Hercule Poirot, dette er...
En prostituert. - Det stemmer.
Ja. Bouc, De fortalte ikke at De hadde berømte venner.
Vi er venner fordi jeg er den eneste som aldri
spør om sakene hans, fordi jeg ikke bryr meg.
Og han dømmer meg aldri for å være fæl.
Det er De.
Madame, Bouc, ta en drink med meg?
De har meg bare i en time.
Jeg drar ut på Orientekspressen klokken syv, offisielt direktøroppdrag.
Onkel betaler meg absurd mye for å være på det vakre toget hans
og langt borte fra ham
på hjemmekontoret,
overlatt til bevertning av kjekke embetsmenn i all evighet.
Nepotisme er en kunst.
Og De er dens Michelangelo!
Mr. Poirot.
Er De prostituert også?
Absolutt ikke. - Plager denne mannen Dem?
Han er i ferd med å gjøre det.
De er fra det britiske konsulatet. - Ja, sir.
Det er Kassner-saken.
Akkurat.
Hadde jeg rett i visse forutanelser?
Så sannelig.
Jeg trenger ikke lese telegrammet.
Så gøy.
Har noen vært utro eller dødd?
Dessverre begge deler.
Noen har
avbrutt min lengsel etter ferie.
Jeg må visst dra med Dem i kveld, Bouc.
Kan De ordne en kupé på Orientekspressen?
Min venn,
jeg er kanskje ikke nyttig til mye, men kan gi Dem en seng på toget mitt
midt på vinteren. Tre dager
uten bekymringer eller forbrytelser. De kommer til å elske det.
Mademoiselle, en fornøyelse. Sir.
Bagasjen Deres er hentet og utgiftene betalt.
De vil bli møtt i Calais,
deretter eskortert til Dover, og så med tog til London Victoria.
Jeg ønsker å takke formelt. - Ikke snakk, er De snill.
De gjør det bare verre.
Tips til deg, kompis. - Takk, Mr. Marquez.
Jeg bar ikke engang bagasjen.
Jeg har hatt en god uke.
Vi feirer når lykken smiler, og deler hellet.
Husk å si fine ting om oss amerikanere.
Nei!
Slutt!
Monsieur, bonsoir.
Til Dem, Mr. Ratchett, husets beste bord.
Her, sir. Det beste bordet.
Nei, jeg vil ha det.
Hei, Masterman. Har De alt?
Takk som spør, Mr. MacQueen. Jeg gjør aldri feil.
Du godeste! Det er grev Andrenyi.
Kom.
Jeg så Dem danse på Monte Cristo. Kan jeg ta et bilde?
Nei, ikke ansiktet mitt!
Beklager.
Simplon-Orientekspressen
med stopp i Sofia, Niê, Beograd, Vinkovci og Brod,
med overganger i Bucuresti, Zagreb, Trieste, Venezia, Milano, Lausanne,
Dijon, Paris, Boulogne og Calais,
med forbindelse til Dover og London drar om femten minutter!
Denne veien, Michel! Dyrebar last. Jeg trenger en 1. klasse-kupé.
Ta Dem spesielt av min venn, Michel. Skjem ham bort som en dyrehage-panda.
Men det er helt fullt. Vi har ingen plasser igjen.
Da lager vi plass. Han kan få nummer 11.
Elleve er alltid åpen for offisiell bruk.
Den er svært komfortabel.
Den østerrikske professoren har bestilt elleve.
Er det ingen 1. klasse-sovevogner på hele toget?
Dessverre, sir.
Andre klasse?
Det er ingen plasser igjen.
Mademoiselle Debenham.
Mr. Poirot, slutter De Dem til oss?
Det avhenger av hvem som vinner denne debatten.
Har alle passasjerene kommet?
Alle unntatt én. Mr. Harris.
"Alle passasjerer må sjekke inn minst en halvtime før avgang,
"ellers er plassen tapt."
Halvtimen er omme.
Ta med Monsieur Poirots bagasje til nummer tre med Mr. MacQueen.
Merci, Bouc. - Kos Dem, min venn.
Velkommen, sir. - Merci.
Nummer tre betyr ulykke.
Unnskyld, madame. Jeg mente ikke å være uhøflig.
De kunne prøve å mene litt.
Man støter alltid på noen på togreiser.
Det er herlig.
Men jeg ser frem til å komme tilbake.
Reiser er fine for krydret mat, moskeer og for å møte menn.
Men til slutt savner man sin egen seng.
Jeg har blitt beskyldt for ektemannjakt i utlandet.
Jeg kan ærlig talt ikke nekte. Jeg liker å være alene.
Men en kvinne har visse behov som må fylles hvis hun har penger,
og fortrinnsvis på regelmessig basis.
Du godeste! Brann på kjøkkenet.
Farvel, madame.
God aften. - Bonsoir.
Nummer ni.
God aften. - Bonsoir.
Hvordan står det til? Bonsoir.
Excusez-moi.
Nei, etter Dem.
Merci.
Nummer tre.
De er Mr. MacQueen?
Ja, jeg tror De er i feil seng.
Er det et problem, sir?
Nei, ingen problemer.
Toget er fullt.
Jeg tror vi er det dere kaller "køyekamerater".
Er Vi?
Jeg er like skuffet over Dem. Dette er fint.
Kom, elsklinger.
Nei.
Denne?
Hvorfor erjeg ikke utpakket ennå?
Fem minutter til avgang. Siste melding til passasjerene!
Skal vi børste deg?
Hva i helvete tar så lang tid?
Så snart vi er ute herfra, be dem re opp.
Det er allerede gjort.
Nei, jeg vil ha sengen oppredd. Og hent diktafonen min.
Hunder på bordet. Det ekleste jeg har sett i mitt liv.
Ja, sir. - Få tak i MacQueen
og be ham ta med alle kvitteringer fra Milano-salget.
De må få det gjort. - Ja, sir.
Få det gjort nå.
Sa jeg få det gjort nå? - Straks, sir.
"Best du passer deg."
Deres kaffe, Mr. Ratchett.
Hvem gjorde dette?
Jeg vet ikke, sir.
God kveld, Mrs. Hubbard.
Hallo, Mr. Masterman.
Hallo.
Dveler øynene Deres lengre, må jeg innkreve leie.
Jeg betaler.
Ta en drink til.
Er De fornærmet?
Skuffet.
Noen menn har et godt blikk.
De trenger bare
å holde munn, så kan de få den premien de vil.
Likevel åpnes munnen.
Alt i orden, Mrs. Hubbard?
Jeg vet De har sterk intuisjon.
Min andre ektemann sa også det.
Vent, det var min første.
Ja.
Skarpeste mannen jeg har møtt.
Ansikt som en turnips, men jeg elsket den turnipsen.
Hyggelig å snakke med Dem.
God natt.
Monsieur Poirot?
Entrez, Pierre Michel.
Voilâ.
Mens De spiser,
flytterjeg Monsieur MacQueen til Monsieur Boucs kupé.
De reiser på første klasse.
Impeccable. Merci.
Bon appétit.
...og eggene?
God ettermiddag.
Mrs. Hubbard.
God ettermiddag.
Sånn.
Med hilsen fra Orientekspressen. - Takk, Mr. Bouc.
Jeg er her for å dekke alle behov.
Tåler De det ikke?
Nei, takk. Jeg drikker ikke.
Det er synd jeg ikke tåler.
I laster finner djevelen sine kjære.
Vi bør ikke snakke mer.
God ettermiddag.
Monsieur. Hva med en apéritif?
Jeg har dessverre en avtale med togets direktør.
Han skulle gå uansett.
Her, sir. Madame.
Madame.
Alt i orden?
Merci! - Som lovet.
Likevel er ikke mat det beste på toget.
Det er noe spesielt med
fremmede presset sammen i flere dager uten noe annet til felles
enn behovet for å dra fra ett sted til et annet
for så å aldri se hverandre igjen.
Kjedsommelighet pluss anonymitet
pluss konstant, øm rugging.
Med Deres hobbyer kommer De aldri til å bli til noe.
Det håperjeg da.
Bestill fisken til meg.
Bytt abboren med flyndre, endiven med potet og
kjøttsausen med hvit saus.
Zwei.
Garçon, det høres deilig ut. Det samme til meg.
Prinsesse Dragomiroff.
Hvis jeg skulle gifte meg for penger, ville jeg giftet meg for så mye.
Jeg børstet Dalia i morges.
Nei, du torturerte min elskede hund.
Jeg ba deg børste henne.
Nyter De fremdeles Deres Dickens?
Absolutt, mon ami.
Med Deres bøker og forbrytelser går De glipp av romantikk.
Romantikk er aldri ustraffet.
Det var...
Det var én en gang.
I fremtiden foretrekkerjeg å ikke sitte med den mannen.
Like bør sitte med like. Vi er ikke like.
Ikke alle er så bekymret for atskilling av raser, professor.
Det er av respekt for alle typer at jeg foretrekker adskillelse.
Hvis De blander rød- og hvitvin ødelegger De begge.
Jeg liker en god rosévin.
Hvordan står det til? Fårjeg lov
til å sette meg?
Dessert er en nytelse,
og det føles dumt å nyte alene.
Jeg er lykkeligst alene.
Men
for en liten bit av Deres fragelité, vær så god og sitt.
Med glede. Unnskyld? En gaffel til?
Jeg har prøvd å stifte Deres bekjentskap, Mr. Poirot.
Merci.
Jeg har aldri sittet så nær berømmelse før.
Nei, jeg lyver.
Jeg satt på bussen med Ty Cobb en gang.
Baseballspiller fra Detroit.
Kan jeg ta den lille krøllete biten på toppen?
De er en underlig skrue.
De er en underlig, besynderlig mann.
Jeg er i en alder hvorjeg vet hva jeg liker og ikke liker.
Detjeg liker, Iikerjeg godt. Detjeg misliker, kan jeg ikke utstå.
For eksempel høflighetsfraser før det som blir til en forretningssamtale.
De er morsom.
Greit.
Jeg vil tilby Dem enjobb.
"De uskyldiges hevner." Det kaller avisene Dem.
Er De en uskyldig?
Jeg er forretningsmann.
Kunsthandler. Riktignok nybegynner.
Men nybegynnerhellet lyktes.
Relikvier og antikviteter.
Rare tepper. Orientalske.
Jeg er ny i bransjen, så jeg har amatørens øye.
Men jeg har et lite problem med disse
såkalte takstmennene.
Du kan ikke stole på noen av dem.
Enkelte av kundene mine
kjøper et produkt
og finner ut at de ikke akkurat er originale,
men det erjo ikke min feil
hvis et silkeskjerf fra Kashan er uekte.
Ikke sant?
C'est bon.
Men jeg har fått noen fiender, det er saken.
Jeg har fått noen brev, folk kommer med trusler.
Antakelig italienerne.
Jeg solgte noen orientalske tepper til dem i Milano.
Og kjøperne var ikke så fornøyde med herkomsten.
Og nå vil de ha pengene tilbake med renter.
Italienere.
En degos er en degos.
Og så dukker genidetektiven opp.
Jeg?
Ja, De. Herkules Poirot. - Hercule.
Her er planen:
Jeg vil hyre Dem til å passe på meg
til jeg kommer meg til et trygt sted.
Lettjente penger for Dem.
Og sinnsro for meg.
Jeg forstår. - Bra.
Jeg avslår.
Unnskyld? Det er ille.
Kanskje jeg ikke var tydelig nok.
Noen er ute etter meg.
Jeg vetjeg ikke er verdens beste, langt derifra.
Og hvis det er et liv etter dette, stårjeg overfor dommedag, som Dem.
Men
det haster ikke.
Truer De meg med våpen? - Nei.
Ikke Dem. Verden.
Jeg eksisterer i verden. Sikt ikke på meg med våpen.
Hvordan høres ti tusen dollar for en uke ut?
Det er et sjenerøst tilbud. Jeg må si nei.
Femten tusen? - De hørte ikke etter. Jeg avslår.
Jeg skjønner.
Det er ikke prangende nok for den store Herkules Poirot.
Ikke noe rampelys...
De selger falsknerier til gangstere. De må ta konsekvensene.
Jeg finner forbrytere. Jeg beskytter dem ikke.
Så De sier nei til mine skitne penger.
Jeg sier nei til Dem, Mr. Ratchett.
Var det våpenet?
Det er mye mer personlig.
Jeg liker ikke ansiktet Deres.
Unnskyld meg.
Men De likte kaken min.
Kaken var deilig. Ha en fin ettermiddag, Mr. Ratchett.
Takk.
Kaldt.
Min skjønne Katherine.
Min kjære.
Mr. Dickens.
Mr. Ratchett?
Det er ingenting.
Nei vel, sir.
God natt.
Une autre affaire.
Mrs. Hubbard?
Det er alltid Mrs. Hubbard.
Mrs. Hubbard.
Døde Vi?
Mine damer og herrer, toget har sporet av.
Alt i orden, Mr. Marquez?
Bare bra, takk.
Mr. Bouc snakker med dere alle
i morgen tidlig. Dere er tryggest i kupeene deres.
Selvsagt.
Kommer vi til å dø?
Min Katherine.
Min vakre...
Mine damer og herrer, jeg er redd toget fremdeles ikke kommer seg noe sted.
Unntatt nedover.
Hvor lenge skal vi bare sitte her?
Ja, noen må gjøre noe.
Sewsagt QJØF jeg noe. Jeg gjør ingenting.
For nøyaktig to timer og ti minutter siden, da vi ikke ankom Brod i tide,
vil stasjonsmesteren ha anslått situasjonen vår
og allerede sendt ut en gruppe for å grave ut Iokomotivet,
gi oss klar bane og sende oss videre.
Frem til da forsikrer jeg dere om
at alle skal forbli varme, mette og komfortable.
Vi kan gå.
Vi kan dø av kulde.
Jeg må nå en forbindelse.
Båten min seiler til Frankrike i overmorgen.
Uten Dem, vedderjeg på. Eller meg i London.
Jeg holder Dem ansvarlig for mitt tap av tid, Mr. Bouc.
De kan ikke klandre meg for været, madame.
Selvsagt. De er her.
Og konferansen min i Torino?
Og jeg skulle på møte på bilfabrikken i Sochaux.
Ja, enkelte ting ligger i Guds hender.
Vi kan ikke si
om vi fortjener å ankomme trygt på vårt bestemmelsessted,
eller om vi, som Lucifer, må falle.
Frokost til Dem, Mr. Ratchett.
Bonjour, Mr. Masterman.
Er det et problem?
Jeg vet ikke, sir.
Mr. Ratchett?
Unnskyld meg.
Det er kald luft.
Hent Monsieur Bouc straks, og dr. Arbuthnot også.
Gode Gud!
Rør ingenting annet, kun liket.
Herregud, dette er forferdelig.
Først snøen, og nå...
Jeg må møte politiet og avgi forklaring på en skitten stasjon.
Og en mann er død.
Han ble knivstukket.
Lang, glatt kniv.
Flere stikksår, noen overfladiske, noen rett gjennom muskler.
Venstre- eller høyrehendt?
Det er det underlige.
Det virker som om morderen lukket øynene og bare stakk blindt.
Kan De anslå dødstidspunktet?
Vanskelig å si med vinduet åpent,
men mitt beste estimat er mellom midnatt og 02.00.
Men ingen gikk inn da. Jeg satt i setet mitt hele natten.
Jeg ville ha sett om noen gikk inn. Det er umulig.
Takk, doktor. Gå tilbake til spisevognen.
Michel, sperr av denne vognen.
Poirot.
Jeg trenger Deres hjelp, min venn.
De må finne den som gjorde dette.
Jeg bønnfaller Dem, på vegne av Orientekspressen.
Når politiet kommer, kan de få en avsluttet sak.
De er den eneste som kan redde meg.
Deres tillit rører meg, mon cher. Men jeg trenger denne hvilen.
Tenk på det som en liten strandlek.
Det er ingenting for Deres hjerne!
De undersøker passasjerenes bakgrunner.
Etablerer eventuelle motiv. Og så gjør De det De kan.
De sitter i en stol og spiser kaken Deres,
og tenker helt til De finner løsningen.
Hva annet kan De gjøre mens vi sitter i snøen?
Uten konstant stimulering vil de grå hjernecellene Deres dø.
Tror De jeg sitter på en stol,
spiser litt kake og kommer på en god idé?
Jeg vet ikke. - Jeg har Dickens.
Pokker ta Dickens!
Om vi overlater dette til politiet, velger de en synder,
rett eller gal, og henger ham.
Antakelig Mr. Marquez,
uten annen grunn enn at han heter Marquez.
Eller dr. Arbuthnot, for hudfargen hans.
De er den eneste som kan løse saken.
Gi meg et kart over denne vognen. - Selvsagt.
Alle pass. - Hva som helst.
Avhør med alle passasjerene.
Bevis, orden og metode til én gjerningsperson dukker opp.
Jeg godtar ikke mord, min venn.
Hver dag møter vi mennesker verden er bedre uten,
men vi dreper dem ikke.
Vi må være bedre enn dyrene.
Så la oss finne denne morderen.
Hva er det som foregår?
Mine damer og herrer, la meg...
Det synes som om vårt uhell har forverret seg.
Det vil si...
En passasjer har dødd på toget.
Monsieur Ratchett.
Så de tok ham til slutt.
Antar De at han ble drept?
Nei.
Jeg mener bare at han var helt frisk.
Han hadde bare fiender.
Det hadde han så visst. Han ble drept.
Gode Gud. Mord? Her?
Dessverre, madame.
Velsigne hans sjel.
Noen romsterte rundt i kupeen min midt på natten.
Ingen trodde meg.
Hva er det som skjer?
Da vi sitter fast i snøen, harjeg påtatt meg saken,
for å finne den skyldige for min venn Monsieur Bouc.
Og hvorfor Dem?
Mitt navn er Hercule Poirot,
og jeg er antakelig verdens beste detektiv.
Jeg vil snakke med dere alle. For øyeblikket
anbefalerjeg at dere blir i egne kupeer med dørene løst.
Jeg føler meg som en fange her.
Det er for Deres egen sikkerhet.
Var det et mord,
var det en morder.
Morderen er blant oss
på toget nå.
Var dørene mellom vognene låst om natten?
Absolutt. Låst av meg selv.
Toget er gjennomsøkt. Ingen gjemmer seg i eller under.
Vi kan derfor begrense etterforskningen til passasjerene i Calais-vognen.
Bouc, De hjelper meg.
Som den eneste som sov i en annen vogn,
er De den eneste som ikke er mistenkt.
Mr. MacQueen, er dette virkelig tiden for å drikke?
Sjefen min er død.
Jeg er arbeidsløs, og dere ser på meg som om jeg gjorde det.
Vi beskylder ingen.
De kjente ham, så vi må innhente viktige fakta herfra.
Var De i slekt med ham?
Nei, jeg var sekretæren.
Booket reiser og bestilte biff.
Mannen spiste mer biff enn jeg har sett i hele mitt liv.
Han handlet med antikviteter.
Var ikke kvalifisert for det, hadde verken øyet eller språkene.
Sannheten var at han ikke hadde hode for forretninger, regnskap,
noe av det.
Jeg tok meg av alt.
Hvor lenge var De ansatt?
Hadde blitt ett år om tjue dager.
Forbudstiden var ikke noe for meg,
så jeg havnet utenlands og i gjeld.
Advokat av utdanning,
ikke av legning.
Jeg var rett og slett forferdelig dårlig.
Var De glad i ham?
Jeg var glad i pengene hans.
Ratchett var grov,
krevende, uforskammet og antakeligvis straffedømt.
Når så De ham sist?
Det må ha vært rett etter klokken 22. 00.
Han tilkalte meg for å gjennomgå salgene i Italia.
Falskneriet i Milano?
Ja. Han ville se gjennom dokumentene.
Jeg måtte oversette alt.
Kontraktene var på fransk og han forsto ikke et ord.
Og da vi stoppet i Vinkovci,
kom jeg i prat med den fargede legen, Arbuthnot.
Og vi tok et par drinker og strakk på beina.
Han hadde noen
underlige oppfatninger om Stalin jeg måtte forandre.
Jeg bruker ikke en manns rase mot ham, men jeg liker ikke mange briter.
Når endte sammenkomsten?
Han gikk rett etter klokken to.
Vet De om noen spesielle fiender Ratchett kan ha hatt?
Du gode min.
De kan velge og vrake.
Fortalte han at han hadde blitt truet?
Han fikk noen stygge brev.
Jeg har dem, hvis De vil se. I hvert fall noen.
Han rev i stykker resten.
Kastet dem på ilden.
Det er dem.
BEST DU PASSER DEG
INGEN TAR ROTTA PÅ OSS
Merci, Mr. MacQueen.
Takk.
Hvis vi har ytterligere spørsmål, tilkaller vi Dem igjen.
Har De tenkt på Iatinamerikaneren?
Marquez. Litt av en fyr.
Og dere vet, hans type
har ikke samme motvilje mot drap, historisk sett.
De sa De ikke bruker en manns rase mot ham.
Jeg antar
det kommer an på rasen.
Og han gjorde det så bra.
Tror De det er MacQueen? - For tidlig å si.
Jeg ser ikke for meg at han stikker en mann tolv ganger.
Iallfall ikke edru. Så hvem var det?
Jeg vet ikke ennå. Det er på tide å spørre.
Spørre hvem da? - Offeret.
Han har tolv stikksår, og som Arbuthnot sa, vilkårlige.
Hvis legen er skyldig,
lot han ikke det påvirke sitt ansvar.
Klokken. Stoppet på 01.15.
Det samsvarer med legens dødstidspunkt.
Det er absolutt mulig.
Jeg forstår ikke helt. - Jeg forstår det ikke selv.
Jeg forstår ingenting.
Hvis De ser på disse to sårene,
er de kraftige og dype, men likevel er det lite blod.
Men dette var et avsindig angrep.
Hogging her og der. Intet mønster, bare ekstrem vold.
Og mens alt dette pågår, ligger offeret vårt, energisk og nervøs og full av kaffe,
helt stille og aksepterer døden uten kamp,
mens han også her har
en måte å forsvare seg på.
Til Dem.
La oss se.
Barbiturat. Rett i koppen.
Dopet ham ned så han ikke kunne bruke denne.
Og her, en kvinnes Iommetørkle.
Et luksusprodukt, håndlaget, koster 200 franc i Paris.
Til og med en initial:
Og vår lille venn, piperenseren. - Enda et spor.
Ja, en rekke spor beleilig etterlatt.
Men bare ett synes imidlertid å være ekte.
Og kanskje dette askebegeret er den tilfeldige brødsmulen.
En forkullet papirrest.
Kanskje et forsøk på å brenne bevis.
Merci, monsieur. Vous arriviez á point.
Kan vi låne utstyret deres?
Takk.
C'est parfait.
Merci.
Jeg foretrekker å forstå
hvorfor et spor er etterlatt, heller enn hva gjenstanden er.
Vi søker sannheten innenfra, ikke utenfor.
Men i dette tilfellet tarjeg gjerne imot litt vitenskapelig hjelp.
De justerer flammen.
Maintenant!
Det er bare enda et av de stygge brevene.
De tar feil, mon ami.
Dette har en hemmelighet å fortelle.
Se.
"I tro blod på hender, du skal dø."
Hva betyr dette?
Bli med meg, Bouc.
Vi må fylle inn hullene.
Dette var aldri en strandlek.
Jeg vet hva den døde mannen het.
Ikke Ratchett, men Cassetti.
Jeg har hørt det navnet.
Da har De også hørt navnet Armstrong.
Armstrong-saken ?
Historien sjokkerte verden.
For to år siden
våknet den anerkjente piloten oberst John Armstrong
og hans kone, Sonia, til at deres eneste barn, lille Daisy,
hadde blitt tatt fra sengen mens hun sov.
Desperate
betalte Armstrong-familien Iøsepengene.
Men snart etter ble Daisy funnet drept av...
Ratchett, som var Cassetti.
Sonia Armstrong var gravid da hun fikk nyheten.
Sjokket satte i gang fødselen altfor tidlig.
Verken hun eller barnet overlevde.
Hvordan vet De dette?
Fordi John Armstrong fortalte meg det selv.
Han skrev til meg for å be om hjelp.
Innen jeg fikk brevet,
var det for sent.
Han ble funnet død av et skuddsår.
Selvpáført.
"Daisy Armstrongs blod er på dine hender. Du skal dø for det."
Og det gjorde du.
Monsieur Poirot? - Ja, Michel.
Mrs. Hubbard vil snakke med Dem. Jeg holdt henne unna så lenge jeg kunne.
Beklager at De måtte vente.
De har hodet fullt av damp og munnen full av ord.
Visst pokker harjeg det. Detjeg har prøvd
å fortelle Dem hele dagen.
Morderen var i kupeen min i natt.
Trodde jeg skulle bli drept. Viser seg atjeg kunne,
bare at han tok Ratchett i stedet.
Jeg våknet i mørket, og visste det var en mann der.
Er De sikker på at det var en mann?
Jeg vet hvordan det føles å ha en mann på soverommet.
Jeg sa det til konduktøren, men han trodde meg ikke.
Jeg sa: "Sjekk døren mellom mitt og Ratchetts rom.
"Han må ha gått gjennom den."
Og jammen var bolten skjøvet fra.
Jeg vetjeg låste den,
etter det Ratchett sa.
Han kom med et temmelig utilslørt utspill.
Har De kanskje
hørt om Armstrong-kidnappingen?
Kunne ikke unngå det.
Morbide greier.
Barnets morder, Cassetti,
døde i natt.
Ratchett var mannen.
Jeg sa jo at han var råtten.
Tror De meg
om mannen på rommet mitt?
Jeg vet De tror jeg er en dum kvinne.
Men jeg har bevis.
Den er fra uniformen
til en konduktør på Orientekspressen,
men kan ha falt av Michels da han var på rommet Deres.
Jeg mangler ingen.
Jeg fant den ved fotenden av sengen min. På teppet,
akkurat derjeg sov.
Hva kaller De det?
Det kallerjeg bevis. Tusen takk, Mrs. Hubbard.
Har De vært i Amerika?
En gang.
En liten tur for mange år siden.
Med hvilket formål?
For å bekrefte en mistanke. - Som var?
Atjeg ikke kom til å like det.
Jeg ble tilbudtjobb i Boston.
Så Boston, og dro rett hjem til London.
Var Ratchett fra Boston? - Det vetjeg ikke.
Det ville ikke vært passende
å spørre.
Fortsett.
Jeg så Ratchett sist
klokken ni.
Jeg ga ham kaffe og hengte opp klærne hans.
Jeg tror De har tannverk.
Jeg skal trekke den i London denne uken.
Mr. Ratchett insisterte på atjeg ikke utsatte det lenger.
Han sa han var lei av å høre min undertrykte jamring.
Denne sympatiske Ratchett...
Var det vanlig at han drakk kaffe om kvelden?
Slett ikke. Men han var svært opprørt i det siste.
Sa han ville være årvåken, særlig i går kveld.
Han fant et brev i kupeen sin.
Si at De ikke gjorde dette.
Hvis jeg skulle legge igjen noe ubehagelig på puten Deres,
ville det ikke vært et brev.
Kañe.
En så
anstendig og korrekt kammertjener
ville vel aldri snakke slik til sjefen sin?
Med mindre han visste at karrieren var i ferd med
å ende.
Ikke bare tannverk.
Lungene?
Skjoldbruskkjertelen.
Har spredd seg til magen. Som faren min, bare fem år yngre.
Måneder, i beste fall.
"Kan dessverre ikke opereres", salegen.
Og plutselig varjeg ikke redd.
Jeg ville bare gjøre detjeg ville fra da av.
Jeg sier detjeg mener nå.
Kaffen.
Det synes som koppen var tilsatt et barbiturat.
De vil selvsagt si at De ikke hadde det i.
Selvsagt ikke.
Når og hvorfra fikk De kaffen og koppene?
Kjøkkenet.
Jeg ba under middagen om å ha det klart til ni, og det var det.
Hvem som helst kunne fått tak i det før meg.
Merci.
Mr. Masterman.
Jeg er lei for tannverken.
Merci.
Jeg elsker de små kakene.
Miss Pilar Estravados, De er misjonær,
men var utdannet sykepleier før De skiftet yrke.
Jeg skyldte Gud det.
Skyldte De ham noe?
Det var
nytelsessyke tider i mitt liv,
da jeg tok mer enn jeg ga.
Gerhard Hardman.
Ingeniørprofessor.
Det er vitenskap som skal gjøre Tyskland stolt igjen.
Biniamino Marquez. - Mr. Marquez.
Jeg vil renvaske meg for all tilknytning til forbrytelsen,
så spør meg om hva som helst.
Hva som helst. Jeg lyver aldri lenger.
Forlot De kupeen Deres i det hele tatt i natt?
Bare én gang, for å hente en Aspirin.
Mrs. Hubbard tilbød meg en tidligere.
Jeg avslo først, men da jeg ikke fikk sove,
gikk jeg for å be om den.
Konferansen min er i Torino.
Jeg er den eneste østerrikeren der, så det betyr at uten meg
blir presentasjonene annenrangs.
Så rømte jeg fra fengsel og bestakk meg inn i USA,
derjeg sverget på å aldri lyve eller stjele igjen.
For når folk stoler på deg, kjøper de mer.
Italienerne er kuer. Spanjolene sauer.
Belgierne...
Jeg gikk på rommet, som jeg deler med den triste engelske butleren.
En fisk. Han stønner mye.
Men han så sikkert atjeg sov hele natten.
Jeg burde si,
i tilfelle det er relevant,
at det var et pinlig øyeblikk.
Da jeg gikk til Mrs. Hubbard,
åpnetjeg først feil dør.
Beklager.
Når var dette?
Det må ha vært rundt...
De trenger ikke å beklage.
...tjue på elleve.
Dette er interessant.
Det ser ut som De er den siste som så Ratchett i live.
Yrke? - Biler.
Jeg har tre utstillingslokaler.
Jeg kom til Amerika uten noe. Og nå...
Om det er sant, bekrefter Miss Debenham det.
Men det er sant.
Jeg lyver ikke.
Er det mulig at Miss Debenham forlot kupeen uten at De så det?
Nei, jeg sover veldig lett.
Jeg bråvåkner av den minste lyd.
Jeg ble overrasket en gang.
Aldri mer.
Nei, jeg sa ikke at jeg var sjåfør.
Av bildene som falt ut av bagasjen Deres,
var det ett vakkert et hvor en liten gutt med sjåførhatt
besøker pappa på jobb.
Hvem kjørte De?
Miss Estravados, hvorfor har hendene Deres en boksers træler?
Jegjobber i farlige byer
derjeg ikke kan styres av frykt.
Jeg er opplært til å slåss.
Men De stoler ikke på guden Deres lenger,
etter overraskelsen?
Nei, i tilfelle han er opptatt.
Gud er alltid opptatt.
Det er Masterman.
En døende mann har ingenting å tape.
Bravo, Bouc. Bortsett fra at Mr. Marquez
nå har bekreftet at hans køyekamerat Masterman
leste i sengen på dødstidspunktet.
Om det var enkelt, hadde jeg ikke vært berømt. Neste.
Miss Debenham,
har De noe imot frisk luft?
For Dem har vi piknik.
Mens romkameraten min måtte lide i et trangt rom.
Velg beste sted for å dra sannheten ut av hver mistenkt.
Gjør henne utilpass, og få meg til å fryse.
Smart.
Skriv ned fullt navn og adresse, er De snill.
Lys rødbrun, forresten.
Miss Estravados fortalte meg at De spurte om fargen på aftenkjolen.
Merci.
"Mary Hermione Debenham."
Kaller noen Dem Hermione?
Bare Mary, nårjeg ikke er ansatt som Miss Debenham. Venstrehendt.
Jeg vet det er uvanlig.
De kan ikke ha fastslått en teori hvis De tester håndskriften min.
Hva tenkte De om den døde mannen?
Jeg kan ikke si jeg tenkte på ham.
Jeg forstår ikke hvorfor De spør.
Tilgi mine små eksentrisiteter.
Menneskenaturen er pervers i all sin kompleksitet.
Man trenger de rette verktøyene for å forstå den.
Dette er leker, ikke verktøy, Hercule.
Jeg vil at De legger dem vekk.
Rett på sak? Parfait.
Kjente De legen før reisen?
Dr. Arbuthnot?
Nei.
Men slik umiddelbar tiltrekning?
Vi er ikke i Amerika,
Miss Debenham. Det er ingen lover mot det De føler.
Det er heller ikke lover mot taushet, som
jeg holder...
Jeg har aldri vært i Amerika.
Kan jeg spørre om noen
ord jeg overhørte?
De og den fremmede, Arbuthnot, er nærmere enn fremmede er.
De sa:
"Ikke nå. Når vi er ferdige. Da kan ingen gjøre oss noe."
Hva mente De?
Tror De jeg mente drap?
For en mann med hammer er alle problemer spikere.
De lever forbrytelser.
De ser ondskap hver dag. - Det stemmer ikke.
Jeg ser nok forbrytelser til å vite at forbrytelsen er avviket.
Jeg tror det trengs en brist i sjelen
for å kunne drepe et annet menneske.
Jeg spør igjen: Hva mente De?
Som sagt,
er det ingen lover mot min taushet.
Nå vel.
Og etterpå, prinsesse Dragomiroff?
Etter middag gikkjeg til sengs.
Gud velsignet meg med et langt liv, men forbannet meg med en dårlig rygg.
Omlag kvart på ett
ringte jeg etter Fräulein Schmidt.
Hun masserte meg
og leste til meg en stund.
Har De stiftet bekjentskap
med en familie ved navn Armstrong?
De gjennomgikk en ubeskrivelig tragedie.
Jeg var beundrer av Sonia Armstrongs mor,
Linda Arden. Skuespillerinnen.
Et sjeldent talent.
Miss Arden skulle begynne å regissere.
Hun ville blitt den første kvinnelige giganten på Broadway,
hadde det ikke vært for denne tragedien.
Er denne Linda Arden død?
Hun kunne like gjerne vært det.
Hun går ikke lenger ut.
Daisy var guddatteren min.
Hun varen...
Jeg skjønner ikke hva dette har med våre problemer å gjøre.
Mannen som ble drept i natt het Cassetti.
Mannen som drepte lille Daisy Armstrong.
Jeg skjønner.
Jeg innrømmer atjeg kjenner familien, og nå er denne mannen død.
Tilfeldigheten
må virke utålelig.
De kan få tillatelse til en tilfeldighet.
Jeg må nå stille noen spørsmål til Deres Fräulein Schmidt.
Det er ikke nødvendig.
Jeg kan gå god for hennes karakter.
Likevel, med Deres tillatelse.
Fräulein. Svar på tysk, er De snill.
Men Hennes eksellense forstår meg ikke da.
Det er poenget.
Er dette Deres? H for Hildegarde?
Det er for fint for meg.
Er dette sannheten om i går natt?
Som hun sa. Hun sendte konduktøren etter meg,
så gikk jeg til sengs igjen.
Så noen at De gikk tilbake?
Bare den andre konduktøren.
"Den andre konduktøren." Mener De Michel?
Nei, en annen enn han som vekket meg.
Bli med meg, er De snill.
Er De sikker på at De ikke så ham?
Ja. Den andre var en lav mann med kort skjegg.
Det er ingen andre.
Jeg vet hva jeg så.
Jeg husker det for stemmen var høy og uniformen var helt lik.
Men manglet en knapp, antarjeg.
Jeg trenger hovednøkkelen Deres.
Vi må finne en uniform og en rød kimono.
Tusenvis av fotografier, endeløse sokkepar,
morgenkåper i alle farger unntatt rød,
men ingen falsk konduktøruniform.
Har vi sjekket alle passasjerenes bagasje?
Unntatt grev og grevinne Andrenyi.
Det er forbudt å ransake deres kofferter.
De reiser på diplomatiske visa.
Hvor ellers kan den være?
Det er én siste koffert vi ikke har sjekket.
Min egen.
Morderen håner meg.
Bra. Hans første feil.
Og som natt må følge dag...
Pardon, mademoiselle.
Nei, den er ikke min.
Jeg fortalte Dem om konduktøren.
Hvorfor, om det var meg? - De ville ikke,
derfor er Deres kupé det ideelle gjemmestedet.
Voilá: knappen.
Og om en konduktøruniform,
hvorfor ikke en hovednøkkel?
Nå vet vi hvordan konduktøren magisk kom seg gjennom låste dører.
Bourbon. - MacQueen.
Hva leter vi etter nå?
Fem hundre pund.
MacQueen hadde en regnskapsbok. All handelen med Ratchett.
Hvorerden?
Poirot?
Bouc, hold alle inne!
Monsieur! Stopp!
Monsieur!
Bli der De er.
Takk, mine herrer.
Så det var MacQueen? De har gjerningsmannen?
Pardonnez-moi, madame.
Hvordan kunne han?
Jeg drepte ham ikke!
De prøvde å brenne Ratchetts regnskap,
men det er fremdeles leselig. Tallene stemmer ikke,
fordi De har stjålet fra ham.
Det er fullt av...
Hva heter det igjen? Knusk?
Fusk? - Fusk! Det er fullt av fusk!
De stjal fra ham!
De trodde De kom til å bli avslørt.
Det var derfor De drepte ham!
Ja.
Ja, visst pokker stjal jeg fra ham.
Tusenvis.
Jeg visste at pengene ikke var ærlige.
Hvilken rolle spilte det om jeg skummet litt av fløten?
Men la meg stille Dem et spørsmål:
Hvorfor skulle jeg slakte melkekuen min?
Jeg gjorde det ikke.
Jeg drepte ham ikke! - Det stemmer.
Han gjorde ikke det.
Jeg antar alibiet avhenger av meg, siden vi drakk til langt på natt.
Det er sant.
Han drakk whisky, så jeg kommenterte den dårlige kvaliteten på amerikansk sprit.
Han tilbød meg en slurk for å forandre mening, så én til.
Vi begynte å diskutere politikk. Han hadde noen
meninger om Stalin jeg måtte korrigere. Men mannen kjenner sin sprit.
Et ord med Dem, monsieur?
Kan De bekrefte at De var med ham hele natten?
Ja, vi røykte og snakket sammen til nesten 02.00.
Kompiser. Han med sigaretter og De...
Ja, De er den eneste mannen på toget som røyker pipe.
Kan jeg få se pipen og tobakken Deres?
Selvsagt.
Og De, dr. Arbuthnot, reiste fra India, stemmer det?
Avhører De meg nå?
Var De i Ratchetts kupé før han ble drept?
Absolutt ikke.
Men er ikke dette en av Deres piperensere?
Hvis De fant den i den dødes kupé, må De lete andre steder.
Jeg er lege, sir. Jeg heler folk, jeg skader dem ikke.
De må ha jobbet hardt for å bli lege.
Ikke mange av Deres rase får den muligheten.
Middlesex medisinstudium tillater én pr. klasse.
Jeg fikk æren i 1924.
Jeg var snikskytter i tjenestetiden.
Skarpskytter.
Reddet mer enn et par offiserer.
De mer takknemlige gjenkjente et godt hode og en stø hånd,
og støttet utdanningen min.
Jeg anser sjenerøsiteten som en gjeld.
Kjente De en oberst Armstrong?
Kan ha kjent to eller tre som het Armstrong.
Tommy i 60. kompani,
Selby Armstrong... - Oberst John Armstrong.
Han hadde en amerikansk hustru, og barnet hans ble kidnappet og drept.
Aldri møtt ham.
Når møtte De Miss Debenham for første gang?
Da vi delte konvoibilen fra Kirkuk til Nusaybin.
Hun hevder noe annet, og har gjort seg selv problematisk mistenkelig.
Excusez-moi.
Mary er en dame.
Hold henne utenfor. Jeg står inne for henne.
Slik De sto inne for MacQueens tid?
De hører ikke på fornuft. - Aldri.
De er heldig. Legen hevder han aldri slapp Dem av syne.
Der ser De. Jeg kunne ikke ha gjort det.
Jo, det kunne De.
Ratchett tok et sovemiddel hver kveld.
De kunne enkelt tilsatt et barbiturat.
Gjort det samme med en av legens mange drinker,
og ha klar bane til å drepe ham.
Hvorfor skulle jeg det?
Vi har etablert motivet Deres.
Kanskje jeg foreslår et annet.
En annen, mer personlig grunn.
"Advokat av utdanning, ikke av legning."
Jeg lurer på hvorfor De studerte juss?
Var det for å tilfredsstille en elsket, men krevende far,
en som selv hadde stor suksess på samme felt,
men som så mistet sin stilling?
Det fantes en kjent MacQueen, ikke sant?
Statsadvokaten for delstaten New Jersey,
aktor for Armstrong-saken.
De hadde ingen mistenkte.
Pappa ble presset til å gå etter en stakkars fransk kvinne,
en hushjelp med et svakt alibi, Susanne.
Hele saken hans avhang av henne.
Hun tok livet av seg.
Hun var uskyldig.
Innen bevisene pekte mot Cassetti, var han borte for lengst.
De ødela faren min.
Jeg kunne ikke gjøre noe for ham.
Og likevel hevder De at De ikke visste at Ratchett var Cassetti?
Nei.
Men De fant ham.
Nei.
De fant ham og Ioppet ham... - Nei.
...for å hevne Deres far.
Nei.
Nei, det var ikke...
Det var ikke slik...
Noen sparket inn døren... - Doktor!
...og dekket ansiktet mitt.
Denne må ut nå.
Vesken min, takk. - Selvsagt.
Den eri kupeen min.
Det blir ingen fingeravtrykk.
Morderen kvittet seg med drapsvåpenet.
Det er der!
Morderen traff verken lunge eller arterie.
Hun er heldig som lever.
Det er dere alle.
Litt av et geni!
Hvorfor har De ikke løst denne saken?
De må gi mannen litt tid.
Nå vel...
Jeg kan ikke gi mye mer. Jeg har ikke mer blod igjen.
Nei.
Angriper Mr. MacQueen, når den ekte morderen er her.
En av dere.
Jeg vet ikke hvem dere er. Jeg sa ingenting.
La meg være i fred.
Spill noe.
Sporet blir ryddet i morgen tidlig, mine venner.
Gå tilbake til rommene deres.
Jeg sover her,
hvor alle kan se meg, og jeg kan se alle.
Dere burde alle gjøre det samme.
Vær i åpent rom og trygt i syne til i morgen tidlig.
En morder nøler aldri med å drepe igjen.
Jeg skal formidle det samme til Andrenyi-paret,
diplomatisk immunitet eller ikke.
Jeg vil gjerne se passene deres.
De vet jeg må snakke med henne.
Det er en fettflekk på Deres kones navn.
De bør ta en titt.
Elena er ikke bra.
Om De ikke tillater, melderjeg fra til detjugoslaviske politiet,
og de vil utvilsomt arrestere både Dem og...
Hvordan våger De? - Elsklingl
Elskling.
De er rar, Monsieur Poirot.
Er alle detektiver så rare?
Beklager at jeg vekket Dem, grevinne.
Jeg er alltid våken om natten.
Jeg sover om dagen.
Noen frykter mørket, men jeg utstår ikke lyset.
De er alltid påvirket av...
Barbiturater.
Jeg tar mengder av det.
Det nytter ikke å lyve, kjære.
Han kan se rett gjennom oss.
Jeg kan ikke gå ut uten det.
Jeg kan ikke sove uten det.
Jeg tar det mot frykten.
Hva er De redd for?
Alt.
I passet Deres står det at pikenavnet er Goldenberg.
Jødisk?
Ikke så jødisk. Mellomnavnet er ikke Maria.
Og De er danser, som Deres mann?
Nei, ikke som min mann.
I ensemblet.
Han er berørt av engler.
Jeg har blitt presset av lidenskap og hardt arbeid til å bli tilfredsstillende.
Unnskyld meg, jeg må legge meg igjen.
Er dette Deres eneste morgenkåpe?
Nei, jeg har en annen i maisgul chiffon.
Jeg liker å snakke med detektiver.
Man vet aldri hva de spør om.
Jeg er spesielt god i hovedsteder.
Guvernanten min var svært opptatt av geografi.
Er De fornøyd?
Jeg er alltid fornøyd nårjeg avslører en løgner.
Madame, Deres navn er ikke Elena, men Helena.
På tross av klossete forsøk på å endre det her og på bagasjen.
Min mann hørte at et spor ble funnet.
En lommetørkle med en "H" på, og han ville ikke ha min "H" innblandet.
Så vi endret det. På bagasjen og i passet.
Det er ingen forbrytelse å holde seg unna trøbbel.
Men likevel er det trøbbel her.
En underlig detalj om Armstrong-tragedien som er kjernen i denne saken,
er hvor mange som ble berørt av den.
Den yngre søsteren.
Skuespillermoren
med kunstnernavnet Linda Arden.
Jeg antar hun også var av jødisk herkomst
og tok mest sannsynlig et kunstnernavn.
Er det urimelig å gjette på
at hun egentlig het Goldenberg?
Særlig når vi finner en ung dame, på samme alder
som den etterlatte datteren,
som lever i en verden av frykt?
Sonia Armstrongs søster.
Ut!
Jeg hørte bråk, og løp. Akkurat i tide?
De må nå tro at greven og grevinnen er morderne.
Greven er beskyttende. Grevinnen kunne ikke drept en flue.
Og De kan avslutte farsen.
De er verken østerriker, tysker eller professor.
Men en god imitasjon. Basert på en De kjenner?
En lokal slakter derjeg vokste opp var tysk.
Bra mann, flott aksent.
Hva røpte meg?
De sa "Tori-no",
vekten på feil stavelse for en ekte germaner.
"To-rino."
De er skarp.
Herr professor Gerhard Hardman
er dekket mitt.
Beklager bemerkningene om fargede folk.
Jeg er halvtjøde selv.
Cyrus Bethman Hardman.
Er De Pinkerton-detektiv?
I 30 år.
Jeg var i Stambul, tilbake fra en jobb, da kontoret sendte telegram.
Ratchett ba om en vakt, og tilbød trippel betaling.
Heldig atjeg var i nærheten.
Han ba meg være på utkikk etter en lav, mørk mann med høy stemme.
Jeg holdt øye med korridoren
hele natten i dørgløtten.
En forbryter
måtte gått gjennom meg først.
Jeg sverger.
Sverger De også
på Deres tretti år som Pinkerton-detektiv,
eller lyver De igjen
og nekter for at De var politimann først?
Våpenet Deres, det rutete skaftet og den blå overflaten,
produsert spesielt for politiet.
Utdelt i 1927.
Det virker som det ikke er en ende på Iøgnene som er funnet på for meg.
De kan legge fra Dem våpenet når De går, professor.
Fra posisjonen i kupeen sin
hadde det vært umulig å bomme.
Med mindre Ratchetts dør var åpen,
da Pilar Estravados hevdet hun åpnet den.
L så tilfelle, kunne noen ha vært
skjult for ham.
Min kjære Katherine.
Dette er en grusom forbrytelse,
og jeg sitter fast, ma Katherine.
Jeg finner ikke sprekken iveggen.
Hvem av dem unnviker meg?
Jeg har alltid vært
så sikker.
Altfor sikker.
Men nå erjeg svært ydmyk. Og jeg sier som et lite barn:
"Jeg vet ikke."
Jeg er redd, ma Katherine.
Unnskyld meg, mine damer og herrer.
Det er ikke trygt om bord mens toget settes tilbake.
Vi må vente i tunnelen. Takk.
Hvor tar de hundene med?
De blir tatt godt vare på.
Det er ikke riktig.
Det er bra for dem å strekke på beina.
Nei, det er ikke riktig.
Det er iskaldt!
Sitter vi fast?
De spurte etter meg?
Et nytt avhør?
Å, nei. Jeg setter pris på Deres selskap.
Merci, Bouc.
Vær så god og sitt.
Jeg har en liste med ti spørsmål jeg ikke er nærmere svar på,
og toget drar snart.
De har et klart hode,
så jeg tenkte at De kunne gi meg mer innsikt.
"Lommetørkleet. Piperenseren.
"Den røde kimonoen. Uniformen.
"Tidspunktet på klokken.
"Ble han drept da? Tidligere eller senere?
"Av én eller flere personer?
"Hvem av dem?"
Beklager, jeg kan ikke hjelpe Dem.
Merci.
Kanskje et ellevte spørsmål De ikke vet hvordan De stiller,
kan gi Dem svaret på resten.
Kanskje.
Jeg kunne enkelt pekt ut grevinne Andrenyi.
Jeg fant ut at hun var Sonia Armstrongs søster.
Er De sikker? - Ja.
Jeg vil tro hun er uskyldig.
Kanskje.
Men så mange har løyet til meg her på toget uten å bry seg.
De gjorde det så ubesværet selv. - Jeg?
De sa De aldri hadde vært i Amerika.
De skjulte også det faktum at da tragedien skjedde,
bodde De hos Armstrong-familien,
der De var guvernante for datteren deres.
Jeg må tjene til livets brød.
En jente pågrepet i forbindelse med en drapssak
vmeingen anstendig familie ansette.
Miss Debenham, De planla drapet på Ratchett.
Og så kalte De på grevinnen for å bevitne det.
Hvis hun så ham død, kunne den Helena De kjente gjenoppstå.
De ventet til romkameraten sovnet, men hun sovnet ikke.
Dopet henne. Men barbituratet ga henne bare hodepine.
Hun tryglet om en Aspirin
da toget stoppet, da konduktøren var på stasjonen,
da kysten endelig var klar,
og De kunne gå usett inn i kupeen til Ratchett.
De elsket Daisy Armstrong. De drepte Cassetti.
Cassetti var et svin.
Han fortjente å dø.
Hun drepte ham ikke.
Jeg gjorde det.
Gå, Mary.
Jeg kan ikke la deg ta skylden
for det jeg gjorde alene.
Gå, Mary, vær så snill.
John Armstrong var min beste venn, min øverstkommanderende.
Han trodde på meg.
Hen sendte meg til medisinstudiet og ga meg en fremtid.
Cassetti ødela ham.
Jeg fant Mary i sorgen.
Så fant jeg Ratchett.
Planen vår var å avsløre ham for politiet. Det var det De hørte.
Men da jeg så ansiktet hans,
visste jeg at han ikke fortjente en rettssak.
Så De dopet ned MacQueen.
De endret tiden på klokken
så De kunne lyve om dødstidspunktet.
Jeg kunne ikke la Mary få skylden.
Eller MacQueen.
Kun jeg betaler for mine synder.
Jeg er soldat.
En soldat dreper for å beskytte.
Og nå, Mr. Poirot, må jeg beskytte meg selv mot Dem.
Hvorfor er De ikke død ennå?
Poirot?
Stopp!
Vi må få alle passasjerene tilbake på toget.
Dere holder dere
unna toget,
til jeg ber dere komme tilbake.
Dere forteller løgnene deres,
og tror ingen får vite det.
Men det er to som får vite det.
Ja, to.
Deres Gud,
og Hercule Poirot.
Det er på tide å løse denne saken.
Dr. Arbuthnot spurte meg hvorforjeg ikke er død ennå.
Han visste selvsagt svaret.
En skarpskytter som ikke dreper på nært hold?
Skuddet var ingen bom. Det var kirurgi.
De kunne ikke drepe meg, fordi De ikke er en morder.
Ingen av dere er mordere.
Men likevel må én av dere være det.
Det er to mulige løsninger på denne forbrytelsen.
En vanskelig, fordi den passer de fleste, men ikke alle fakta,
og én mer
komplisert.
Den første løsningen:
Ratchett hadde fiender.
En egenrådig mafioso sniker seg om bord på toget i Vinkovci,
mens MacQueen og Arbuthnot trekker frisk luft.
Utstyrt med uniform og hovednøkkel, knivstikker han Ratchett.
Han rømmer gjennom Mrs. Hubbards kupé.
Nei.
Nei. Det er ulogisk.
Hvorfor gjemte han uniformen?
Hvem dopet Ratchett?
Eller knivstakk Mrs. Hubbard?
Pokker ta!
Så jeg spør: Hvem drar nytte av det?
Forbrytelsen er drapet på en drapsmann.
Nytten er kanskje
for sjelen, en lindring av smerten.
For å stilne en skrikende stemme i hodet som forhindrer søvn.
Det er en morder blant oss.
Så...
Vi har dr. Arbuthnot, en lojal og takknemlig venn av oberst Armstrong.
Han møter og finner trøst hos guvernanten, Mary Debenham,
som er nesten som en mor for den lille jenta.
Og så nært knyttet til Mrs. Armstrongs lillesøster
Helena Goldenberg,
gift med en mektig mann som er kjent for raseri og vold.
Vi reiser også sammen med Daisys gudmor,
som er eieren av
lommetørkleet med monogrammet som ble funnet på åstedet.
Bokstaven "H" i det russiske alfabetet uttales selvsagt
Natalia Dragomiroff.
Og den hengivne kammerpiken med et kulinarisk øye?
Hvem var hun før denne jobben? Kanskje Armstrong-familiens kokk?
Men vi er ikke ferdige ennå.
Barnepiken som hadde ansvaret for Daisy,
hennes nyfunne religiøse fanatisme kom av skyld for å ha tillatt at barnet
ble bortført. Det var Dem, ikke sant,
på rommet hennes den kvelden da Ratchett kom gjennom vinduet?
Tok De at glass vin for mye til middagen den kvelden?
Har De klandret Dem selv siden,
da De ikke var våken nok til å stoppe ham?
Hun kjente bare godhet
og kjærlighet, helt til...
Helt til jeg...
Ingen grunn til å gjette noe for meg.
Jeg var oberst Armstrongs oppasser ikngen.
Og etterpå, hans kammertjener i New York.
En av de beste menn Gud skapte.
Er sjåføren hans enig?
Lot et banklån, garantert av Armstrong, ham bygge opp sitt bilimperium?
Han står i gjeld for livet. Hvem andre kan vi ta med?
Hva med Pinkerton-detektiven som en gang var politibetjent
på Armstrong-saken?
Han blir knyttet til noen, for det er ett utelatt offer.
De forelsket Dem i hushjelpen som ble uskyldig mistenkt.
De sluttet i politiet da De bevitnet
den parodiske rettssaken
da MacQueens far insisterte på at hun ble arrestert.
Da hun tok sitt eget liv.
Nei!
Susanne var så vennlig.
Og hun falt for meg.
Gammel og allerede grå. Jeg sa hun kunne få noen bedre
men der var hun,
presis til alle stevnemøter.
Hvorfor ellers er et tog
så fullt midt på vinteren? Hvorfor de vilkårlige sårene?
Hvorfor alle sporene?
Hvorfor konduktøren?
Pierre Michel fra Avignon,
som mistet sin søster,
den siktede hushjelpen,
Susanne Michel.
Bare én sjel kan hevde å ha mistet mer enn dere.
Den tragiske Linda Arden,
moren til Sonia
og bestemoren til Daisy.
Tilbaketrukket fra scenen,
bortsett fra én siste fremføring.
De er en fryktelig skarp mann.
Et drap burde ha ett offer.
Da Ratchett drepte Daisy Armstrong,
ble et dusin liv ødelagt, forvrengt og avsluttet.
De forlanger rettferdighet!
Av alle disse sårede sjelene, må vi omsider finne svaret.
Hvem av dem er en morder?
Hvem tar opp en kniv? Svaret er...
Ikke én av dere kunne ha gjort det.
Heller ikke to.
Det kan bare ha blitt gjort
av dere alle.
Sammen.
Selv da snøskredet forandret alt,
ilikhet med detektiven, må planene endre seg.
Kimonoen og uniformen.
En utrolig improvisasjon. Legen som vet hvordan man sårer uten å drepe.
Hver hadde sin rolle å spille.
Gjør det.
Det var min plan.
Jeg rekrutterte dem.
Jeg fikk Hardman til å finne Cassetti.
Jeg sendte MacQueen til å jobbe for ham, og så Masterman.
MacQueen kunne bestemme at han reiste den dagen Michel jobbet.
Mr. Ratchett?
Det er ingenting.
Bien, monsieur. God natt.
Og så var det gjort.
For den uskyldiges død.
Et liv for et liv.
Hevn.
Ingen andre enn jeg burde henges for dette.
Det var min plan!
Si til politiet at det bare var meg.
Jeg har ikke liv i meg lenger.
De har en sjanse nå.
Helena håperjeg
har en sjanse.
De kan
gå og leve,
og finne glede
et sted.
La det ende med meg.
De er ikke mordere.
De er gode mennesker.
De kan bli gode igjen.
Det var rett, og det var galt.
Nå er det Dem.
Jeg kan ikke dømme dette.
Dere må bestemme.
Ønsker dere å gå fri uten straff for forbrytelsen,
må dere bare begå én til.
Jeg stanser dere ikke.
De kan ikke la dem drepe Dem.
Gi kroppen min til innsjøen, så kan dere gå uskyldige til stasjonen.
Dere må stilne meg.
Bouc kan lyve.
Jeg kan ikke.
Gjør det! En av dere!
Nei.
Jeg døde med Daisy.
Nei!
De sa Deres rolle var å yte rettferdighet.
Hva er rettferdighet her?
Av og til er ikke menneskenes lov nok.
Hvor er samvittigheten?
Begravd sammen med Daisy.
Kjære oberst Armstrong.
Endelig kan jeg svare på Deres brev,
i det minste med tanken i hodet og følelsen i hjertet
av at De kan høre meg et sted.
Jeg har nå oppdaget sannheten i saken, og den er
svært foruroligende.
Jeg har sett bristen i menneskesjelen.
Så mange ødelagte liv, så mye smerte og sinne
fremkalte giftigheten i dyp sorg,
helt til én forblyte/se ble til mange.
Jeg har alltid ønsket å tro at mennesket er rasjonelt og sivil/sert.
Hele min eksistens avhenger av dette håpet
om orden og metode og de små grå.
Men nå blir jeg kanskje bedt om
å i stedet lytte
til mitt hjerte.
Mine damer og herrer,
i denne saken harjeg forstått av rettferdighetens vektskål
ikke alltid kan veies likt.
Og jeg må for én gangs skyld lære
å leve med den ubalansen.
Det er ingen mordere her.
Bare folk som fortjener sjansen til å leges.
Politiet har akseptert min første løsning på forbrytelsen,
en enslig snikmorder som rømte.
Jeg forlater toget her for å konkludere formalitetene.
Dere er alle fri til å gå.
Og måtte dere finne fred med dette.
Måtte vi alle.
Hallo.
Jeg ser etter Mr. Poirot. Han behøves i en hastesak.
Han er på ferie.
Kassner-saken igjen?
Nei, sir, mye verre.
Jeg må ta ham med til Egypt umiddelbart.
Det har skjedd et drap rett ved jævla Nilen.
Er De detektiven?
Ja.
Jeg er detektiven.
Kan De rette opp slipset Deres?
Vi sees i bilen.
Her, sir.
Merci.
Allons-y.
MORD PÅ ORIENTEKSPRESSEN
Norsk tekst: Gry Viola Impelluso, Deluxe